Numele meu este Melinda Gordon.
Sunt măritată, locuiesc într-un orăşel,
şi sunt proprietara unui magazin
de antichităţi.
Aş putea fi ca şi tine.
Cu excepţia faptului că, de când eram mică,
am aflat că pot vorbi cu morţii.
Spirite legate de pământ, aşa le numea bunica.
Sunt blocate aici deoarece mai au treburi
nerezolvate cu cei vii
şi vin la mine să caute sprijin.
Ca să-ţi pot spune povestea mea,
trebuie să ţi-o spun pe a lor.
Ajută-mă.
Poţi să mă scoţi de aici? Mă aude cineva?
Te aud eu.
Şi îţi ştiu secretul.
Ce secret?
Că eşti cam copilăroasă.
Ce pot să spun. Mă distrez din orice.
Nu, îmi place că eşti aşa.
Nişte pantofi mari, un nas mare şi roşu şi sunt gata.
- Unde a dispărut Ned? - Hei, Houdini.
Ce-ai zice să îţi faci apariţia?
Ai spus că nu trebuie să stau.
Da. Am spus şi că..
.. că trebuie să explici de ce.
Mâine trebuie să predau un proiect important la matematică.
Astăzi chiar contam pe ajutorul tău.
Pot să te ajut? Rămân eu.
Sper că nu eşti supărată.
Atâta vreme cât nu ai nimic împotrivă.
Bine. Merci, mamă. Merci, Melinda.
Măcar de-ar lua un 6 sau 7 la proiectul ăsta.
Pot să accept nota asta.
Deci, ce vrei să fac?
Închide. Mergem la cumpărături.
api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com
Am magazinul ăsta de 20 de ani. Nu credeam că va trebui să plec.
Chiar aşa de rău merg afacerile?
De când cu e-bay-ul.. Rău de tot.
Păi şi tu ai putea să vinzi online.
Sau să pui pe altcineva să o facă, iar tu să vinzi lucrurile
confortabil, de acasă.
Neah. Mie îmi place să lucrez cu oamenii. Mi-ar lipsi asta.
Melinda, vino să te uiţi la astea.
Vezi ce vroiam să spun?
Hm, nu ştiam că le-am scos şi pe astea la vânzare.
Nu sunt de vânzare?
A, nu. Sunt de vânzare. Toate sunt de vânzare.
Înţeleg de ce nu vrei să te desparţi de ele.
Sunt superbe.
Pictate manual.
Sunt ornamente de Crăciun?
Da, ar putea fi.. sau orice altceva doreşti.
Dacă nu le iei tu, le iau eu pentru magazin.
Bine, le iau.
Ai fler, Delia. Poţi să vii cu mine la cumpărături oricând doreşti.
O să îţi pară rău că ai spus asta.
Deci, unde vrei să le pun?
Nu trebuie să le punem chiar acum.
Glumeşti?
N-am mai fost aşa de surescitată de când mi-am vândut prima casă.
Pare o veşnicie de atunci.
Şi te rog să nu-i spui lui Ned.
Vreau să creadă că faptul că i-am ţinut locul
a fost un sacrificiu enorm pentru mine.
Ştii ceva? Cred că etajera asta nu stă dreaptă.
Ar trebui să-i bagi o proptea sub unul din picioare.
Ştii ce, pentru moment, hai să lăsăm ornamentul în cutie.
M.C. - Motivul cumpărării
Întotdeauna vrei să îl pui în faţă, unde îl poate vedea toată lumea.
- Mă mai gândesc. - Păi ăsta e scopul.
Nu vrei să gândeşti. Vrei doar să cumperi.
Poţi să le pui la loc, te rog?
Bine..
N-am vrut să..
Uneori, când am lucruri noi, îmi place să nu le aşez imediat,
până când nu mă hotărăsc unde stau cel mai bine.
Înţeleg.
Îmi pare rău.. Uneori..
Mă ia valul.
Şi pe mine. Cred că sunt cam nervoasă.
Ştiu că nu e uşor să fii propriul tău şef.
Credeam că o să îmi fac afacerea mea
şi o să am un magazin micuţ, ca acesta.
Vroiam să îl numesc "Decoraţiunile Deliei"
său "Colecţionarul de dale".
Şi de ce nu ţi-ai făcut?
M-am măritat, a apărut Ned, iar conceptul de "într-o zi"
a devenit cam abstract.
Şi cum ai ajuns în afacerile imobiliare?
Când a murit soţul meu.
A trebuit să încropesc rapid un plan "B".
Nu era timp pentru pornit o afacere.
A trebuit să fac bani, aşa că..
Mi-am luat licenţa de agent imobiliar.
Poţi să iei nişte ziare şi eventual să verifici anunţurile de vânzări?
Sigur. Nici o problemă.
Cât de repede poţi, până nu se termină.
Gata, am plecat. Mai vrei ceva?
- Nu, merci. - Bine.
Cine eşti?
Ce se întâmplă?
Vorbeşte cu mine. Te pot ajuta.
Opreşte-te. Nu face asta.
Te rog, opreşte-te.
Te rog, opreşte-te! Opreşte-te! Te rog!
Poţi să mă vezi?
Deci tu o vezi şi o auzi, dar ea nu te vede şi nu te aude?
Da. Cam ciudată situaţia.
Poate că fantoma asta e surdă şi oarbă.
E ca şi cum ar fi prinsă aici
şi chinuită de ornamentele astea de Crăciun.
Nu tuturora le plac sărbătorile.
În mod cert încearcă să scape de ele. E ca şi cum ar fi vii.. şi respiră.
Nu am mai văzut aşa ceva.
Unde sunt acum?
Speram ca răspunsul să fie
"undeva, departe, ascunse în magazin".
- Sunt drăguţe. - Mi-aş fi dorit să poţi vedea asta.
Lasă-mă să te ţin în braţe.
- Pot să te ating? - Nu!
Nu face asta. Nu. Opreşte-te!
Lasă-mă în pace! Nu! Opreşte-te!
Hai.. Respiră..
- Stai în picioare. E ok. - Ce s-a întâmplat?
Tu să-mi spui. Ai leşinat pentru câteva clipe.
Am simţit spaimă şi furie. A fost copleşitor.
- Poate ar trebui să stai jos. - Nu, nu cred că pot.
Trebuie să imi revin.
- Ai văzut ceva? - Da. Două persoane care se loveau
şi un soi de ceartă.
Vreau ca fantoma asta să dispară de aici.
Dacă fantoma vrea să distrugă ornamentele,
nu poate să o facă singură. Focul este cel mai bun mod
de a distruge un obiect din lemn.
Dacă o fac eu în locul lui, atunci poate trece dincolo.
- A plecat? - Da.
Hai.
Îmi e aşa de foame.
Au apărut din nou.
Şi el.
Profesore Payne?
- Profesore Payne? - Pleacă!
M-am răzgândit! Fără consultaţii astăzi!
Nu sunt student. Sunt Melinda Gordon. M-aţi mai ajutat.
Notă pentru mine:
Nu mai ajuta oamenii.
Ce cauţi?
Înainte să mă lovesc la cap, îmi căutam prânzul.
E într-o pungă de hârtie.
Prânzul la pachet. Nu prea obişnuieşti.
Dna. Gordon. Bun. Ce aveţi pentru mine?
O mulţime de întrebări ambigue la care probabil
că ştiţi deja răspunsul? - Mă flataţi.
Sau poate nu.
În studiile dvs., aţi întâlnit vreo situaţie
în care un spirit poate face să apară un obiect în lumea noastră?
- Materializare? - Cred că da.
Vorbesc despre un obiect pe care şi noi şi fantoma
îl putem vedea şi atinge.
Atunci să sperăm că e vorba despre bani şi bijuterii, nu?
Da sau nu?
Am auzit de asta, dar nu o cred.
- De ce nu? - Pentru că nu cred în stafii!
Cum puteţi să cercetaţi lucrurile astea şi să nu credeţi în ele?
Dna. Gordon, nu cercetez aceste lucruri.
Studiez nevoia oamenilor de a crede în astfel de lucruri.
Oameni ca tine, care stau în faţa mea şi care arată..
Care arată superb. Şi miros bine. Parfumul.. e franţuzesc?
Dă-mi voie să îl miros.
Bine, să presupunem că spiritele există şi că ele pot muta obiecte.
Da. Se cheamă aporturi.
Vine din franţuzescul apporter. Înseamnă "a aduce".
Ce să aducă?
Mai mult din parfumul cu care te dai, pentru că mă scoate din minţi.
Glumeam. Sau nu.
Bine, glumeam. Aduce claritate,
o înţelegere mai profundă, dincolo de sensul literar,
interpretarea că un aport
este trimis din lumea de dincolo,
ca un mod de exprimare a ceva foarte important,
ceva reprezentativ.
Deci dacă o fantomă nu poate vorbi,
atunci ar face ca un obiect să apară, ca un fel de mod de comunicare.
Şi aceste aporturi se pot mişca singure?
Da, sigur.. Şi pisicile pot să facă ski nautic.
- De aceea strălucesc? - Pisicile nu strălucesc!
- Aporturile! - Ştiu că vorbeai de aporturi!
- De ce ţipi? - Nu ţip.
Eu ţip, nu? Am acest obicei.
Scuze. Am tendinţa să pierd firul.
- E puţin spus. - Ce doreşti?
De ce eşti aici? Ai vreun aport acasă
care străluceşte din cauza energiei unei fantome?
Bine, dacă ar fi adevărat, de ce nu îl aduci aici, ca să îl putem testa?
De ce aş avea un aport?
Adică, nu există. E doar autosugestie, nu?
Mă zăpăceşti.. Obrăznicătură mică.
Am avut un presentiment că o să te întorci.
- Serios? - Ştiu să recunosc un client fidel.
- Mai am câteva lucruri. - Ceva ornamente?
Nu, stai liniştită. Tu ai singurele exemplare.
Speram să îmi spui de unde le ai.
- De ce? - Poate mai sunt şi altele.
Mă cam îndoiesc.
Da. Unice.
Nu ştiu de unde au apărut.
Dacă aş fi ştiut, ţi-aş fi spus.
Scuză-mă, trebuie să mă întorc la împachetat.
Poate că ornamentele au apărut din senin.
Cum adică au apărut pur şi simplu?
Noaptea trecută, un set de ornamente exact ca acelea pe care mi le-ai vândut
au apărut pe masa mea din bucătărie.
- Am crezut că înnebunesc. - Nu e cazul.
M-am chinuit să îmi aduc aminte
dacă le-am luat ieri de la cineva
sau dacă am văzut pe cineva care să le fi lăsat aici.
Ai văzut cumva un bărbat la vreo 30 şi ceva de ani,
scund, şaten, neras, palid,
cam neîngrijit şi căruia să nu îi placă să te privească în ochi?
Pe şmecheri îi ţin minte, dar el nu îmi spune nimic.
Dacă văd pe cineva care arată aşa, te anunţ.
Te rog.
Melinda. Aşteaptă.
Tocmai am găsit asta.
- O cumpăr. - A, nu.
Ia-o. Cred că tu ar trebui să o ai.
Bun..
Am nevoie de experienţa ta în imobile pentru a găsi casa asta.
Pare o casă superbă,
dar nu îţi aduci aminte unde e?
N-am fost niciodată acolo. Mi-a spus un client despre ea.
Nu îşi aduce aminte adresa?
- Nu e de pe aici. - Vrea să cumpere o casă?
Am vreo şansă?
Nu cred că s-ar descurca cu ipoteca,
dar m-a făcut curioasă. Aş vrea să o văd.
Ăsta este site-ul care are informaţii
despre toate casele din zonă.
Poţi să foloseşti contul meu.
Introdu cât mai multe detalii,
apoi caută în baza de date şi vezi dacă găseşti casa.
Dacă îl convingi să cumpere, îl trimiţi la mine?
Merci.
Măcar acum fantoma comunică cu tine.
Sigur. Suntem ca frate şi soră.
Nu vrea să vorbească cu mine, nu vrea să se uite la mine
sau măcar să ţină cont de prezenţa mea.
Tu ai spus că unora le ia mai mult
până să se obişnuiască cu faptul că sunt morţi.
Da. Fiecare reacţionează în felul lui.
Cred că Deliei îi e greu să se obişnuiască cu situaţia.
Da? Ai vorbit cu ea?
Am vrut, dar nu am avut ocazia.
Asta e. Asta e casa.
Alo? E cineva acasă?
Alo..
Bună seara.
Domnişoară..
Vin imediat.
- E bine? - Fizic, da.
Dar e ruptă de realitate. Nu vorbeşte.
Mai ştiu eu pe cineva care nu vorbeşte.
O cheamă Christine Nelson.
I-am găsit buletinul. Iar el este..
Mă rog, a fost Dennis Hightower. Nu ştiu dacă te ajută cu ceva.
Cred că s-a întâmplat ceva cumplit în casa asta.
Îţi aduci aminte prima viziune pe care am avut-o?
Doi oameni care se îmbrânceau.
Trebuie să îl conving să vorbească cu mine.
I-ai găsit cadavrul.
Poate că de asta avea nevoie ca să poată trece dincolo.
Dar e încă aici.
În curând vine şi poliţia, aşa că..
Dennis Hightower.
Te miră că îţi ştiu numele?
- Nume. - Melinda.
Mă bucur să te cunosc.
Totul va fi bine.
Ţi-am găsit cadavrul. Poţi trece dincolo.
Tot ce trebuie să faci e să păşeşti în lumină.
Dennis, vezi lumina?
- Tu vezi lumina? - Nu. Nu pot. Numai tu poţi.
Mai ai nevoie de ceva?
Ceva cu care să te pot ajuta?
Spune-mi ce s-a întâmplat cu tine.
Ce s-a întâmplat cu mine.
Ştii că eşti mort, nu?
- Mort. - Cine te-a omorât?
- Omorât. Tu. Tu. - De ce nu mă înţelegi?
Înţelegi.
Raportul medicului legist spune că Dennis a fost otrăvit.
Oare de ce nu mi-a spus asta?
Poate aflu mai multe de la Christine.
Lasă poliţia să se ocupe de asta.
Da, dar e clar că m-a condus spre această casă cu un motiv.
Poate a jucat un rol decisiv în viaţa lui.
Poate a jucat un rol decisiv în moartea lui.
Nu. Crezi asta?
Dennis şi Christine pot fi cei doi oameni pe care i-ai văzut
luptându-se în viziunea ta.
De ce l-ar otrăvi pe Dennis şi apoi ar rămâne lângă cadavru?
Nu întotdeauna cei vinovaţi fug şi se ascund.
Poate că Dennis te-a condus spre acea casă
nu pentru a o ajuta pe Christine, ci pentru a-i găsi ucigaşul.
De ce nu a trecut dincolo?
Ai dreptate. Ar trebui să încerci să vorbeşti cu Christine.
Aveţi programare?
Nu. Caut o pacientă, pe Christine Nelson.
Cei de la urgenţă, de la spitalul Mercy mi-au spus că a fost adusă aici.
- În această dimineaţă. - De ce a fost transferată?
Prea mulţi pacienţi, prea puţine paturi.
Dacă nu te afli într-o stare foarte gravă,
te externează. Urmează-mă.
Christine, ai un vizitator.
Ne-am întâlnit ieri, la casa ta.
Sunt Melinda Gordon.
Mă întorc la birou.
Ştiu că poliţia a fost aici, dar nu ai vrut să vorbeşti cu ei.
Nu sunt de la poliţie, dar trebuie să vorbeşti cu mine.
Îl cunosc pe Dennis.
Cred că ştiu cum a murit, dar m-ar ajuta să ştiu de ce.
Christine, mă auzi?
O să treacă ceva timp până când Christine
îşi va recăpăta capacitatea de a comunica.
Dna. Gordon, dr. Hillary Sloan.
Credeam că n-a fost rănită.
N-a fost.
Dar, pentru o persoană cu autism, durează mai mult să înţeleagă
o astfel de schimbare.
Staţi un pic. Aţi spus că Christine este autistă?
Ai puţin timp?
După cum vezi, le plac jocurile şi puzzle-urile.
Se plimbă, dau din mâini, se bâţâie.
Toate sunt manifestări ale oamenilor cu autism.
Sunt mulţi dintre cei care suferă de autism
care au învăţat să se manifeste
într-un mod mai acceptabil pentru societate.
Mulţi sunt singuratici.
Interacţionează mai bine cu obiectele decât cu oamenii.
Nu le place să vorbească.
Sau să te privească în ochi.
Nu se conformează cu multe din regulile societăţii noastre.
Dennis este autist.
Christine şi Dennis locuiau împreună de la 20 de ani.
Erau un cuplu.
Da. Aveau un asistent social care trecea pe la ei o dată pe săptămână.
În afară de asta, Dennis avea grijă de ea.
- De unde are asta? - E a mea.
Le vând la magazinul meu. Probabil că mi-a luat-o din geantă.
E frumoasă.
- A fost cuptorul. - Poftim?
Ştiu cum a murit Dennis.
Stai un pic, dacă a murit de la intoxicare cu monoxid de carbon,
de ce nu a fost afectată şi Christine?
Pentru că avea obiceiul, când venea acasă, să deschidă geamurile.
- Am văzut într-o viziune. - Nu e un ucigaş.
- O ucigaşă. - Corect.
Întrebarea este, de ce Dennis mai este încă aici?
Am găsit-o pe Christine. E în siguranţă. Ce mai este?
Ce aş vrea să ştiu este de ce Dennis este în continuare autist.
Dacă e mort, ar trebui să se fi vindecat, nu?
Teoretic, da. Fiecare suflet e perfect.
Când trec dincolo, handicapurile pe care le-au avut în viaţa
nu-i mai afectează,
dar dacă sunt încă legaţi de această lume,
atunci au tendinţa de a fi la fel.
Nu pot să se despartă de ce au fost.
Dar la un moment dat, ţi-a răspuns la nişte întrebări, nu?
Mă imita. Se cheamă ecolalie.
Repetă tot ce spui că să ştii că te aud,
chiar dacă nu îţi pot răspunde.
Adică în tot acest timp, el comunica cu tine..
- Numai că în felul lui. - Da, prin ornamente.
Ultimul pe care l-am atins mi-a arătat cum a murit.
Să sperăm că răspunsul la întrebarea
"De ce se mai află încă aici", se află într-unul din acestea.
Aceste obiecte nu vibrează altfel decât oricare alt obiect.
Şi nu poţi vedea sau auzi nimic care să vină din interiorul lor?
Ceva ce? Un film?
Ce, o să văd un film? O să ascult melodii? E lemn. Precum capul meu.
Cucoană, e lemn obişnuit.
Nu e nimic obişnuit la ele.
"Prietena" ta zicea că după ce le-a atins a avut viziuni?
- Da. - Bine. Ia uite, am atins ornamentele.
Sunt încă aici.
Cam pe la ce oră zicea "prietena" ta că a avut acele viziuni?
De ce e important momentul?
Păi dacă s-a întâmplat după "happy hour"..
- Aş spune că e foarte important. - Mda, foarte amuzant.
Credeam că o să ai măcar o curiozitate profesională.
Păi sunt curios.
Sunt curios să aflu mai multe despre tine, despre ce faci aici.
Vreau doar să ştiu dacă vezi ceva în aceste ornamente.
Melinda, de când ai venit aici, nu ai atins în mod direct
nici un ornament. Nici măcar unul.
Vreau să ştiu ce se întâmplă când atingi tu aceste ornamente.
- Nu ştiu. - Mi-ar plăcea să aflu.
Asta ca un iepuraş a avut cel mai mare nivel de energie dintre toate.
Ce se întâmplă când îl atingi?
Credeam că eşti un om de ştiinţă
iar în asta nu e nimic ştiinţific.
Ce poate fi mai ştiinţific decât să culeg propriile-mi date empirice?
Nu! Opreşte-te! Mami, nu mă părăsi!
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Ce ai văzut?
Am văzut un copil care a fost luat de lângă mama sa.
Îmi spui adevărul?
Profesore, dacă aş putea pleca de aici
ştiind că tot ce am vorbit ar fi inventat..
- Aş fi cea mai fericită femeie de pe pământ. - Stai. Psihometrie.
Despre ce vorbeşti tu.. Se cheamă psihometrie.
Este atunci când atingi diverse obiecte
şi ai flash-uri sau viziuni din trecut.
- Ar avea sens. - Poate pentru tine.
Poate dacă ai face mai multe teste asupra ornamentelor..
Aş vrea să fac nişte teste asupra ta, Melinda.
Mulţumesc pentru timpul acordat.
Melinda, nu mă gândeam la prostii.
Vorbeam de teste ştiinţifice.
Ar putea.. Pot să ne ajute.
- Nu sunt cobai. - Melinda, ascultă-mă.
Când ai timp, treci pe aici.
Vino şi mai povesteşte-mi.
E important.
Nu cred că e vorba despre el. Cred că e vorba de amândoi.
Apropo, e de vânzare.
E ca şi cum conţin memoriile lui despre viaţa lor,
despre cum a murit, când a văzut-o prima oară.
- Ar avea sens. - Orice ar vrea Dennis,
are într-un fel legătură cu Christine.
Păcat că nu vorbeşte cu tine.
Poate că va reacţiona la ornamente.
Mă gândeam să le duc la spital şi să văd dacă îi produc vreo reacţie.
Dacă plec acum, încă mă mai încadrez în orele de vizită.
M-aş oferi să am grijă de magazin, dar..
Nici o problemă. Ştiu că eşti ocupat
să salvezi vieţi, în timp ce eu salvez morţii.
- Pa. - Pa.
- Hei. - Hei.
Cum s-a descurcat azi Ned?
- L-am trimis acasă mai devreme. - Serios?
- Ce a mai făcut? - A, nimic.
Nu e nici o problemă. A trebuit să închid mai devreme.
Am un comision de făcut.
Atunci nu te mai reţin.
Anunţă-mă dacă îţi face probleme, da?
Ştii, urăsc atunci când oamenii te întreabă dacă eşti în regulă,
când e clar că nu te simţi bine.
Da. Nici mie nu îmi place.
Deci, te simţi bine?
Nu. Doar că..
Nu ştiu. A fost una din zilele acelea.
M-am cam săturat să vând case.
De fiecare dată este vorba
de o pereche nouă care îşi cumpără prima lor casă.
Se ceartă pe care din camere să o facă birou
şi pe care camera de oaspeţi.
Şi dacă nu sunt proaspeţi însurăţei, atunci sunt proaspeţi părinţi
şi încearcă să stabilească care va fi camera copilului.
Toţi au toată viaţa la dispoziţie.
Cât timp ai fost căsătorită cu Charlie?
Câteodată am impresia că încă mai suntem.
E mort de 3 ani.
Mi-a fost aşa de greu să merg mai departe.
Ned are răbufnirile lui.
Ştiu că are nevoie de mine, iar eu fac tot ce pot pentru a fi lângă el.
Înţeleg.
În fine.
De ce nu îmi spui tu secretul tău?
Dacă faci ceea ce îţi place, nu mai ai timp să te gândeşti la altele.
Munca mea are efectul opus.
Poate ar trebui să încerci ceva nou.
Ca de exemplu? Neurochirurg? Pilot de vânătoare?
Mă gândeam la ceva mai palpitant, ca de exemplu..
N-ai vrea să vii să lucrezi cu mine?
- Ce? - Am nevoie mare de ajutor
şi nu pot să te plătesc atât de mult
cât câştigai din comisioanele de vânzare, dar e un salariu regulat,
în fiecare săptămână şi cred că ţi-ar face plăcere.
- Vorbeşti serios? - Da.
- Ce e? - Nu pot să îmi dau seama.
Eşti ca un
înger păzitor sau ceva de genul.
Promite-mi că măcar te vei gândi la propunere.
Iepuraş.
Copac.
Fluture.
Prăjitură.
Casă.
Bicicletă.
Balansoar.
Ce înseamnă astea pentru tine?
Iepuraşul mă ducea la şcoală.
Purta un fluture în jurul gâtului.
M-a învăţat cum să merg pe bicicletă.
Am stat sub copac, în faţa casei.
Cine este iepuraşul?
Cine avea un lănţişor cu un fluture şi te ducea la şcoală?
- Ea. - Cine e ea?
Mama. Mama este ea.
E mama ei.
Pentru Christine, aceste ornamente o reprezintă pe mama ei.
Asta vroiai să fac?
Să o găsesc pe mama lui Christine?
Găseşte-o pe mama lui Christine.
Am găsit-o.
A, nu, nu. Se pun cu faţa în sus. Nu e bine.
- E un puzzle? - E un puzzle.
Iepuraş.
Ea e mama ei?
Cred că astea îţi erau adresate ţie.
De ce ai dat-o pe Christine?
Trebuie să înţelegi că atunci când s-a născut Christine,
oamenii nu ştiau atât de multe despre autism.
Îţi poţi imagina cum e să ai un copil
care să nu se uite la tine sau să nu zâmbească,
un copil care să înceapă să plângă de fiecare dată când vrei să îl atingi?
Am dus-o la un doctor, care mi-a spus că este vina mea.
Mi-a spus că motivul pentru care este autistă
este pentru că am fost o mamă rea.
E îngrozitor.
Nu eram singura.
A spus că suntem nişte mame de gheaţă
şi pentru că am fost aşa de reci şi de frigide,
copii noştri nu avut parte
de căldură sufletească şi s-au închis în ei.
Aşa că ai lăsat-o să o ia.
Am încercat să o mai văd, să o vizitez, dar mi-au spus că nu se poate
şi că dacă vreau să aibă vreo şansă
să se însănătoşească, să stau departe de ea.
Nu ai vizitat-o când a crescut?
O dată.
Locuia cu un tânăr.
Şi el era autist.
Dar s-a terminat cu o ceartă.
Lasă-mă în pace!
Am văzut scena.
- Poftim? - Nu contează.
Ceea ce contează este faptul că trebuie să încerci din nou cu Christine.
Are nevoie de tine.
E fetiţa mea.. a crecut.
Dar e tot în lumea ei micuţă.
Christine, a venit mama ta în vizită.
Christine, sunt mama ta.
- Îmi pare atât de rău. - Îmi pare atât de rău.
E în regulă. Te aude. Spune-i ce simţi.
Nu îţi poartă pică şi te asigur
că nu e supărată pe tine.
Pentru ea nu contează dacă sunt aici sau nu.
Nu e adevărat.
Spune că dragostea are răbdare. Spune.. Dragostea are răbdare.
Trebuie să ai răbdare.
Draga mea..
Liz, Liz, aşteaptă.
- A fost o greşeală. - Are nevoie de tine, mai mult ca oricând.
Fata mea nu are nevoie de mine. Nu a avut nevoie niciodată.
Toată lumea are nevoie de mama lor.
Dar ea nu va putea niciodată să mă iubească.
Nici măcar nu ştie ce înseamnă dragostea.
Nu e adevărat. Christine iubeşte. Doar că nu ştie cum să o arate.
Prietenul ei a învăţat-o cum să se exprime.
Nu poţi să înveţi pe cineva cum să iubească. O simte sau nu.
- Întreab-o. - O iubeşti pe Christine?
Vreau, dar..
Dar nu ştiu cum, dacă ea nu mă poate iubi.
Atunci trebuie ca tu să îi arăţi prima dragostea,
chiar dacă ea nu ştie cum să te iubească.
Cred că tot ce vrea Dennis este să faci din nou parte
din viaţa Christinei.
Şi eu îmi doresc asta.
Îţi mulţumesc.
Sper că asta e ce ţi-ai dorit. Aste e ceea ce ţi-ai dorit, nu?
- Da. - Eşti gata să pleci?
- Unde? - În lumină. Încă nu o poţi vedea?
- Văd soarele. - Nu, nu soarele. Lumina.
Soarele este lumină.
Credeam că poţi vedea lumina.
Mai este ceva cu care te pot ajuta?
Tu ştii ce e dragostea. Ce e dragostea?
Ce simţi când iubeşti?
Dennis, ceea ce ai făcut tu pentru a le aduce
împreună pe Liz şi Christine,
asta este dragostea.
Nu este vorba despre ceea ce spunem. Este vorba despre ceea ce facem.
Traducerea si adaptarea: gabip
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/4q9ea Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari